MIDA KURADIT TAHETAKSE?
Miða ja Maða elasid kesklinna korteris, sisustades selle tuttavatele kadestamisväärselt.
Sel õhtul ootasid nad külla Pahomoveid.
On inimesed! Ronivad platsi ja siis räägi nendega terve õhtu otsa. Aga millest?
Nüüd istume õhtu läbi nagu neetud. - Jah, terve õhtu nagu neetud.
Tervist! - Küll on suur rõõm teid näha!
Siin me oleme, siin me oleme!
Metroos on tunglemine, trollibussis on tunglemine.
Tervist! - Astuge sisse, palume lauda!
Ärge muretsege, me just... - Kodus sõime.
Kodus ei lähe arvesse. Kui tulite külla, peate tingimata sööma.
Palume väga!
Mind... mind on alati väga huvitanud küsimus: miks inimene sööb?
Minu mees on loomult filosoof. - Minu mees on ka loomult filosoof.
Inimesed söövad selleks, et elada. - Aga tõuk? Miks tema sööb?
Kõik mehed on loomult filosoofid.
Tõuk sööb ka selleks, et elada. - Tähendab, et inimene on sama mis tõuk?
Kas te teatris käisite? - Ei, aga mis siis?
Te pole näinud "Alasti kuningat"? - Ei, aga mis siis?
Seal, teate mis? Ta on seal kuningas.
Mees, noh, üldiselt, ta... hüppas mööda lava paljalt ringi.
Kuidas paljalt? - Vot nii, paljalt!
Minu meelest selle kunstniku kontekstis ei ole kohati piisavalt allteksti.
Kuskil milleski. - Jah, kuidagi nagu milleski kuskil.
Aga kas te käisite La Scalas?
Kuidas laulavad, kuidas laulavad! Ja kui kõvasti!
Hemingway on etem kui Remarque. - Aga Remarque? - Remarque on kõigist üle.
Oh, Erich Maria! - Aga Kafka? - Camus!
Salinger! - Dostojevski. - Oo, minu tellimus Dumas'le.
Noh, meil on aeg. - Istusime ja aitab.
Peate meid vabandama. - Polnud kohe millegagi teid kostitada.
Mis te nüüd, kullake, imearmas oli. Teil on nii mugav korter.
Ja mööbligarnituur on nii võluv.
Laed 270, mööbel 3600, jooksime jalad rakku, enne kui kätte saime.
Me just mitte ammu müüsime sellised maha, praegu pole need enam moes.
Kuidas pole moes? - Kuidas pole moes?
Aga mis on siis praegu moes? - Praegu on moes talupoja stiil.
Rääkige! - Ei! Me kiirustame.
Peame veel ühte kohta sõitma, sealt lubati meile hankida kahed rangid,
look, tosin hobuserauda ja ehtne leso koos jaapani konditsioneeriga.
Nägemiseni! - Head ööd!
Nägid, kuidas inimesed elavad?! - Jah.
Aga meie? - Mis meie?
Mille poolest meie halvemad oleme?! - Ei millegi poolest!
Jääme maha, Maða, kultuurist jääme eemale.
No pole midagi, pole midagi!
Sisustasid Miða ja Maða korteri uut moodi. Nende uhkuseks oli ahi koos lesoga.
PAHOMOVID NÄEVAD
SUREVAD
Jaa, jaa.
Jah.
Kuulen.
Pahomovid hangivad oma tütrele kurvameelsuse. - Mida?
Kurvameelsuse, näo peale.
See on praegu Pariisis selline kõige moodsam näoilme.
- Noh? Aga meil pole seda võimalik saada.
Pahomovid saavad, neil on igal pool käsi sees.
Ma enam ei suuda!
Mine, puuslik! - Kuhu?
Rahvarämpsu juurde. Leia midagigi! - Aga mida?
Ma isegi ei tea, meil sinuga miski ei klapi.
Inimesed räägivad, et mis kuradi pahn neil veel puudu on!
Vot see mulle toogi! - Mida?
Ah, kuidas ma tahan, et see meil söögitoa seinal ripuks!
Pohomovid surevad!
Võttis Miða palgata puhkuse ja teadjate soovituste järgi läks Tühjuse külla.
Pika otsimise järel leidis ta vana Makarihha.
Tervist, Klavuðka!
Räägitakse, et teil on siin igasugust pahna. Müüte ehk ära, mis?
Tere, kullake!
Korjasin siia nurka igasugust rämpsu, sa tuhni, ehk leiad midagi.
Võõrandume, jah, võõrandume. Takjana hügieeni varjus jätame unarusse...
Aisalooka kaelkoogust eraldada ei oska. Mis on rõigas, mis seller, ajame segamini.
Loodame tsüklilise kiirendi peale, raevume rasvadest!
Oma emakeelest ei saa enam aru, kes on tuumakas, kes tühine - ei jaga.
Õigust räägin, mammi? Usu mind, vanamemm!
Kas juba ammu tegeled selle jamaga?
Nädala pärast jõudis Miða tõelise pahnaga koju.
NO NÜÜD KÜLL PAHOMOVID
SUREVAD
Tõid? Noh?
Tõid! - Tervita, Maða, vägilasest kangelast!
Siin see kurivaim on!
Pahomovid surevad!
Siin me oleme, siin me oleme.
Metroos on tunglemine, trollibussis tunglemine.
Tervist! - Astuge sisse, palume lauda!
PAHOMOVID
SURID
Jutustas Pastella